Frantz
Ensi-ilta: | 07.04.2017 |
Genre: | Draama |
Ikäraja: | 12 |
![]() |
Ehkä yksinkertaiset sydämemme vain koettavat ymmärtää ihmisparkoja. On somaa, kun Anna ja Adrien ystävystyvät alakuloisuuden yhdistäessä heitä. Ehkä on sivuseikka, mitä kukakin on tehnyt tai tekee, kun helvettikin on anteeksi annettava. Älä mainitse sotaa! (Mainitsin sen kerran, mutta taisin selvitä puhtain paperein!) Tohtori ilmoittaa, että kaikki ranskalaiset ovat konnia. Se ei ole törkeä paljastus, että hän leppyy: sivunaamojen kehitykselle liikenee vain sekunteja. Jöröttävät perusäijät ovat nihkeitä ja Frantzin äiti on herttainen mummeli, kuten ensisilmäykset kertovat. Adrienin tulkitsija Pierre Niney osaa lahjakkaasti ilmaista, minkä tyyppisiä myrskyjä Adrienin sisälle mahtuu, vaikkei hahmo paljasta kaikkea vielä, eikä vieläkään. Se auttaa, että mies näyttää siltä, miltä hänen nimensä kuulostaa (phjier njinöy).
Vihjailu on hahmojen varautuneisuuden kunnioittamista - ja jekkuilua. Erään paljastuksen jälkeen jännitteet alkavat haihtua, koska teemat vain jätetään alastomina esille ja virheelliset olettamat katoavat tarpeettomina. Leffa esittelee uuden mysteerin, joka toimii pintapuolisesti yhtä hyvin kuin edeltäjänsä, mutta ei tietenkään onnistu palauttamaan sitä tunnetta, että kaikki on tarkkaan harkittua. Jälkimmäinen puoli jatkaa hyväksyttävästi sen painottamista, ettei kansoilla ole mainittavasti eroa, joskaan en keksi, miksi kukaan taidetta katsova muutakaan ajattelisi. Joku Trump on luultavasti naureskellut teoksen vaatimattomille lipputuloille Twitterissä.
Kuvasto ei ole kokonaan mustavalkoista. Katsoja ansaitsee käsikirjoitus-Oscarin onnistuessaan selittämään tämän idean. Mustavalkoisuus perustyylikkäästi symboloi itkuporun jälkeistä hiljaisuutta. Jokainen onnellinen hetki ei ole värillinen. Jokainen värillinen hetki ei ole onnellinen. Onko jokainen värillinen kohtaus kuvainnollisesti väritetty, tms? Pohdin asiaa hyvän tovin ja värikoodisudokussa vaikuttaa olevan jokin virhe. Toisinaan temppuilu on somaa ja toisinaan koomista, joten elämyksellistä se on alati. Ajatusleikkejä hämmentävyys ei pilaa. Korkeakontrastinen mustavalkoisuus on keskimäärin elämyksellisempää kuin 3D (valitettavasti), joten orgasmeja en saanut värien vilahtaessa.
Harrastetaan aivoakrobatiaa. Se teema tulee moitteettoman selväksi, että jotkut ovat sitä mieltä, että on arvokkaampiakin asioita kuin totuus. Jos verrattain yksinkertainen leffa johtaa katsojaa harhaan antaakseen katsojan nauttia muustakin kuin virallisesta totuudesta, miten nerokasta taide on?! Nerokas on vahva sana. Taideleffa on tarkoituksensa täyttänyt, kun tarinassa on helppotajuista inhimillisyyttä ja viinipullon kokoisia pulmia yliaktiivisille ajattelijoille. Miellyttävä elämys venyy vain joitakin minuutteja yliajan puolelle, väittääkseni. Lyhyt arvostelu: valitse tämä, jos olet kriitikko, paitsi jos Hyppelihiiren stop-motion spectacular himottaa enemmän.
![](/img/tahti_6.png)
Keskustelut (3 viestiä)
Rekisteröitynyt 30.01.2012
07.04.2017 klo 14.07 2
08.04.2017 klo 02.19 3
Moderaattori
Rekisteröitynyt 30.03.2007
08.04.2017 klo 21.40 1
Onko Peltosellakin mennyt pastillit väärään kurkkuun ja ehjät sukat vähissä vai miksi vitussa ei ole tullut elokuvan "Life" arvostelua?
Hyppelihiiri ja Frantz olivat ensimmäiset lehdistönäytökset useampaan viikkoon, mikä on heijastunut siihenkin, miten monessa kuolevaisten näytöksessä käyn.
Sukkieni kritisoiminen on pelottavan tarkkanäköistä.